Retail by jeem. Synced to BestHD by jeem.
VARJE ÅR ANMÄLS 800 000 BARN SOM FÖRSVUNNA I USA
DE FLESTA HITTAS INOM NÅGRA DAGAR
1 000 BARN FÖRSVINNER SPÅRLÖST...
- Inte ett dyft. - Vad gör vi?
- Spärra av! Ingen får gå in eller ut! - Det finns andra ingångar.
Gör det bara snyggt.
Hur mår du, mrs Denning?
Vi har inte hittat honom.
Varken honom eller de andra.
36 TIMMAR TIDIGARE
Vår stad har varit död i sex år.
Först skyllde vi på nedläggningen av gruvan.
Det blev ont om jobb, ont om pengar -ont om allt.
Men sedan kom något långt värre. Något ont hade kommit till Cold Rock.
Det fördärvade vår stad än mer.
Den morgonen var det ingen som visste att fallet var på väg att avslutas.
- Drick inte på gatan, Crawley! - Vilken gata?
Julia!
Julia, vi behöver hjälp!
- Vad har hänt? - Plötsligt började hon skrika.
- Hur länge har det pågått? - Jag vet inte.
- Herregud... - Visste du inte?
Jag saknar utrustning.
Krysta! Såja... Det går bra.
Vid nästa sammandragning, tryck mot mina fingrar.
Krysta nedåt, riktigt ordentligt. Krysta...
Krysta... Det går bra.
Det går bra... Du är jätteduktig.
Såja. Här kommer den...
Bra jobbat.
Okej... Barnet kommer med fötterna först, men det går bra.
Du måste bara ta i riktigt ordentligt.
Krysta, Carol!
Bra...
Du lyckades. Här är barnet.
Du lyckades.
- Varför hörs det inget? - Barnet mår bara bra. Lägg dig.
Det var bra jobbat. Du var så duktig.
- Men barnet...? - Julia ska ta hand om det.
Kom igen...
Öppna ögonen nu.
Ta ett andetag. Du klarar det här.
Andas, nu. Se så...
Andas! Kom igen.
Okej... Kom igen.
Andas...
Det går. Du klarar det här.
Öppna ögonen nu...
Där har vi dig! Hejsan...
En stor pojke.
- Han ska inte till något sjukhus. - Han måste in på observation.
Nej. Aldrig i livet.
Steven...
Den jäveln har aldrig smugit med att han gillar mina döttrar.
Han har alltid stoltserat som en tupp inför dem.
Barbröstad i sina löjliga cowboystövlar.
Han lärde dem det ena och det andra och Carol föll som en fura.
Visste du?
Nej! I så fall hade jag skjutit honom. Adjöss, cowboy.
Gör dig av med honom.
Det här är vår ensak. Inga sjukhus.
- De ställer inga frågor. - Vi åker inte dit.
Carol ska slippa den skammen. Hon är inte ens 18.
Vi sköter våra problem själva.
I Cold Rock hände det att oönskade barn föddes.
Folk klarade av det, utan att göra någon stor affär av det.
Det kanske var sorgligt, men det var sunt förnuft.
Det hände långt värre saker med barnen.
Efterlängtade som oönskade, pojkar som flickor.
En del bara försvann.
Något hade kommit till Cold Rock för att röva bort barnen.
Något så hotfullt och skräckinjagande att folk till slut gav det ett namn.
Hon var på sitt rum några minuter innan.
- Jag kom tillbaka... - Hon var borta. Försvunnen.
Inget oväsen, inga skrik. När jag kom ut var han bara borta.
Jag önskar att jag varit där.
Jag tittade längs hela gatan, men såg henne ingenstans.
- Jag tänkte bara på den långe mannen. - Jag tror han är djävulen.
- Hur kan man ta andras barn? - Det där är en myt.
- Han finns. - Det är bara den där fågelskrämman.
Om stan var rik skulle hela armén kallas in.
Jag har sett honom två gånger. Han gick in i skogen om natten.
- Där var det. Han undvek bron. - Det finns så många gömställen här.
Vad snackar du om? Självklart är det någon som ofredar barn.
- En sådan där som gör barnen illa. - Jag menar bara...
Du snackar skit! Det är inget monster eller djävulen.
Han har ett namn och lär skita på sig när han döms till stolen.
Du kan visst en hel del, Douglas. - Får jag påtår, Beth?
Jag satt och lyssnade på din livshistoria.
Du är inte här för att fånga något spöke.
- Uppfattat. - Jag småpratar bara.
- Skål på dig! - Ja...
Mina damer och herrar...
Är den mörke riddaren tillbaka?
- Det där var hans fjärde kopp kaffe. - Svart, utan socker.
Han måste ju sitta vaken i bilen hela natten.
- Hej! - Hej, Julia.
Han ska väl gå patrull och sånt skit igen.
- Menar du Dodd? - Jag menar Sherlock Holmes.
Det senaste försvinnandet var två månader sedan och snart kommer nästa.
- Dodd är på jakt igen. - Vad gör det för skillnad?
- Det är slut med stan. - Alla är väl lite deppiga.
- Det kan man säga. - Mrs Johnson...
- Jag har inte sett henne på länge. - Hon ser ännu värre ut nu.
- Hon vill säkert ha en kopp kaffe. - Hon vill säkert vinna på lotto.
Det här är till dig från Trish.
Vill du inte ha? Det kan göra dig gott.
Oj... Visst söp jag till i går när jag firade min sons födelse-
- men jag beställde ingen sköterska.
God morgon själv, Steven.
- Vad har du här att göra? - Jag städar bara upp efter dig.
- Vem tror du att du är? - Jag vet vem jag är.
Vad fan ska det betyda? Jag snackar med dig.
- Vadå? Vill du slå till mig med? - Lämna oss ifred.
Jag bryr mig verkligen om Carol.
Ja, precis som din motorcykel.
Jag gillar inte din ton.
Det är väl svårt att fylla platsen efter din man.
Han var ju läkare. Du är bara sköterska.
Håll dig till blöjbyten.
- Hej, Tracy. - Hej. Kom in och sätt dig.
- Hur mår den lilla sötnosen? - De är hos min syster i Seattle.
Hon har ett stort hus, nära till allt. De har det bättre där.
- Carol är för sjuk för att resa. - Men de tog sig dit.
Jag har jobbintervju i Kaslo om 45 minuter.
Bra jobb, bra lön. Jag har inte tid att hjälpa Carol hela dagen.
- Jag måste kämpa vidare, Julia. - Jag förstår.
- Vill du ha kaffe? - Han är visst kvar?
Ja, det där lär dröja lite.
Det är inte så lätt. Han är lite svårhanterad.
- Låt mig sköta det här. - Och Jenny?
Hej.
Din mamma har åkt till Kaslo.
Tack.
Du har inte gått på talterapin, va?
Vad ska jag säga till honom? Han är en idiot.
Okej... Jag är här.
Så...prata!
Varför gömmer du dig bakom håret? Du är jättesöt.
Tror du också på det där?
Jag såg HONOM.
Det var som en gammal legend.
Som hämtat ur en sagobok eller en gammal visa.
Alla pratade jämt om den långe mannen för alla var rädda för honom.
Folk var alltid rädda att han skulle slå till igen.
När han gjorde det, var de tacksamma att han tog någon annans barn.
De kanske fick lite dåligt samvete, men det höll inte i sig länge.
Alla har sina problem.
Det handlar inte om gott och ont. Det är bara så det är.
- Hej. Är du klar för dagen? - Ja.
Det finns fler matkassar i bilen. Är allt bra?
Ja, han har längtat efter dig.
Ja?
Hej, gubben. Vilken fin sång.
Christine sa att du har saknat mig.
Jag har saknat dig också.
- Vad har ni gjort idag? - Vi gjorde en vulkan med bikarbonat.
Fick den utbrott? Hur gick det till?
Vi blandade bikarbonat och vinäger och så exploderade den.
Gissa vad vi ska äta till middag.
Brysselkål!
Middag om en halvtimme!
- Vad är det där? - En gorilla.
- Var bor han? - Han bor...i Australien.
Tror du? Han kanske bor i djungeln.
Den här fisken kan bo i vallgraven och vakta.
- Så att ingen tar sig in. - Bomb!
- Berätta om sifferknepet. - Tänk på en siffra.
- Ta den gånger två. - Vänta, jag hänger inte med.
- Tänk på en siffra. - Ta den gånger två.
Lägg till sex.
Halvera det.
Ta det minus den första siffran du tänkte på...
...och svaret är tre.
Jag vet! Det funkar varenda gång.
Såja.
Så där ja.
- Måste du gå till jobbet i morgon? - Ja.
Jag ska försöka att inte sluta så sent.
- Kan vi leka när du kommer hem? - Jag lovar.
God natt, David.
- Vad har ni gjort i dag? - Det handlar mer om hans fråga.
- Vad frågade han? - Han nämnde T-ordet. Teve.
- Vad sa du, då? - Att det är en form av hjärntvätt...
- ...som används av storföretag. - Bravo!
- Han sa att han vill se på tecknat. - Vad sa du?
- Jag valde att ignorera frågan! - Självklart.
Jag träffade Tracy idag.
- Barnet? - Har skickats till Seattle.
- Typiskt. - Jag träffade även Steven.
Han förklarade att jag är usel jämfört med min man.
Folk här tror att de äger en del av honom.
Han var så viktig för stan. Han hjälpte dem.
- Eller försökte. - Han var rena helgonet.
Jag är trött på att prata om det. Förlåt att jag jämt tar upp det.
- Jösses... - Kom igen, du älskar det här.
Jag vet inte...
- Hur mycket? Säg stopp. - Stopp.
- Jag kommer att få huvudvärk. - Drick så försvinner det!
Jag kan inte dricka det här...
Jag mår bra. Det vet jag.
Då ska vi se...
Var har vi dig?
HOMEROS ODYSSEYS FÖR BARN
Alla har syndat och misslyckats att uppnå Herrens ära.
Vi är fördömda. Vi ska alla till helvetet.
Det finns inget att göra.
Den enda frälsningen för dig är lammets blod.
Christine?
Förra veckan satt jag ombord på ett plan från Memphis-
- och pratade med en vänlig man som satt bredvid.
Han sa till mig: "Pastorn. Jag handlar rätt."
"Jag tar hand om min familj och mina vänner."
Jag sa: "Det låter fantastiskt. Men det kan du säga till djävulen!"
För du ska till helvetet!
Herregud... Christine!
Berätta...
David!
Berätta...
David!
Stanna!
...svårigheterna som man möter.
Man får inga svar när ett barn försvinner spårlöst.
- Man får inget avslut. - Det är så frustrerande...
David!
Mrs Denning?
Fan! Mrs Denning!
Jag ska hjälpa dig.
Kan du resa dig upp?
Begäran mottagen. Förstärkning skickas från Seattle.
Beräknad ankomst om två timmar.
Jag är på väg, Dodd. Jag är redan på landsvägen.
Det är han vi letar efter, va?
Jag är också på väg. Jag kör så fort jag kan.
Vi ska ta den jäveln.
Kom nu. Det ordnar sig.
Du klarar dig fint... Jävlar!
- Det här är ett nödfall. - Herregud!
Julia! Vad har hänt?
Jag hittade henne på vägen. Gärningsmannen är på fri fot.
Ta henne.
- Ska jag följa med? - Stanna här. Ring efter ambulans.
Säkert?
Allt ordnar sig.
Okej...
Hör ni... Gå härifrån.
Ge oss lite andrum.
- Du är skadad, gumman. - Vad var det som hände?
Såja...
Såja.
Hör på mig... Vänta här så kommer jag strax.
Gå och tvätta av dig.
Jag har lagt en handduk och rena kläder på kontoret.
När du är klar vill jag höra vad det är som försiggår.
Tack.
- Jag vet inte, Douglas. - Tänk efter.
Tänk på pensionen. Hur långt har du kvar? Åtta månader?
- Vi måste varna Pittsville. - Och militären.
- Det skulle inte gå till så här. - Därför ska du till gruvan.
- Jösses! - Vi sitter i samma båt.
- Jag måste få tänka efter! - Gör det, du.
Hon tittar på fotot av grabben.
- Hon misstänker något. - Vad gör vi?
Jag går och hämtar henne.
Rör dig inte.
Sätt dig.
Fan!
Hon har stuckit! Slynan är uppe i skogen!
Hämta tillhyggen ur bilarna!
Steven! Du ska ta den där gruppen med dig in i skogen.
- Hon ska föras till mig. - Jag ska nog hitta henne.
Inga dumheter. Om ni hittar henne så håll fast henne.
Måste du fortfarande tänka efter?
Sätt fart, allihop! Hon hinner inte långt.
Det här är Campbell.
Vi fick nyss ett samtal från Seattle. De skickar förstärkning.
Det låter som om Dodd jagar honom. Vet du något om det?
Är det uppfattat?
Visst, det är uppfattat. Din skithög.
Hur ska jag kunna jobba med två bilar, en usel vicesheriff...
...folk som styr och ställer med mig...
Nej, hon är inte hemma. Hon gömmer sig i skogen.
De tar henne. Stanna här så ringer jag.
David...
Mamma!
Det är slut nu. Allt är bra.
Jag är rädd för henne.
Det är slut nu, älskling.
Det tog en timme att lugna honom.
Få honom att känna igen mig.
Vet du hur det känns för en mamma att inte bli igenkänd av sitt barn?
Han hade hjärntvättats. Du sa att jag var borta.
Vad fan sysslar du med?
I går kväll, som de flesta andra kvällar...
...gick jag in i skogen för att hitta svinet som tagit min son.
En lång man.
Gamla Ashcroft sa att hon sett honom två gånger i skymningen.
Så jag gick, och gick...
...och gick.
Av en slump kom jag till ditt hus.
Det må ha varit en slump eller intuition.
Han var där. Jag kunde inte fatta att han var där.
Tankarna surrade runt i huvudet medan jag försökte förstå.
Hade jag drömt det?
Så tänkte jag på Trish.
Hon hade byggt ett altare till honom precis som till de andra.
Fyra ljus och böner om att han ska återvända.
Trish lyssnar när man pratar.
Hon tyckte aldrig att jag var galen.
Men hon var inte den första jag såg.
När jag såg dig i ögonen så visste jag att jag inte var galen.
Men du nöjde dig inte med att se mig sådan utan erbjöd mig kaffe.
Med din oskuldsfulla min och ditt änglaansikte.
Var du orolig? Hade du skuldkänslor?
Eller är du så jävla cynisk-
- att du bjuder på kaffe till en kvinna vars barn du kidnappat?
Jag väntade tills du gick och kaféet blev tomt.
Först trodde Trish inte på mig.
Alla i stan litar på dig, Julia Denning.
Men jag pratade och pratade, tills hon började tvivla.
Och när tvivlet var stort nog sa jag att jag skulle hämta min son.
Hon sa: "Ska du bryta dig in hos Julia?"
Jag sa: "Är han inte där får du gärna köra mig till dårhuset."
Hon höll öppet hela natten och väntade på nyheter med stammisarna.
Men det var inte jag som kom dit.
När jag såg dig i fönstret med min son tänkte jag ringa polisen.
Men jag litar inte på dem. Det var de som vräkte mig.
De skiter i mig. Titta hur jag tvingas bo med min son.
Du tog mitt barn och de andra också.
Var är de andra barnen?
Julia... Säg vad du har gjort med de andra barnen annars dör du.
Jag gav dem till den långe mannen.
- Vem är han? - Vet du inte det?
Hela stan pratar om honom.
Passa dig för att ljuga för mig. Vem är han?
Det är han som alla pratar om.
Mamma?
Kom, min ängel.
Hon gör dig inte illa mer.
Se på min son och säg att du ljög, att du inte betyder något för honom.
Han måste höra dig säga det.
David!
Nej!
Släpp mig!
Var har du lärt dig det?
Invånarna kanske får veta redan i kväll.
Vi har märkt ökad trafik och FBI är i stan.
Vår reporter är på plats...
Ja, det verkar som om det äntligen händer saker...
- Du lyckades! - Han ska aldrig tillbaka dit.
- Vad hände? - Vi har inte tid.
Snart är hela stan här.
Det är slut.
Gå hem, Jenny. Säg inget till någon.
Jag är säker på att Christine ringde HONOM
Minns du det där knepet med siffror?
Man tar en siffra, multiplicerar med något-
- lägger till sex och det blir alltid tre.
För mig till HONOM
Du vet inte vad du pratar om.
Jättebra knep, men jag minns inte hur man gör. Hur var det?
Be mig inte göra så. Du skulle inte klara det.
Det var när vi åt brysselkål. Det kvittar vilken siffra..
Det blir alltid tre.
Jenny vet. Hon har följt mig i flera veckor.
- Det är omöjligt. - Nej, vi började slarva.
Hur mycket vet hon?
Hon vill träffa honom.
Bär ner honom så sticker vi.
När det är gjort så ger vi oss av.
Säg att du inte tänker stanna.
Nej!
Du är förstås kvar.
Jag gav honom ditt namn och adress. Han kanske kommer.
Om du säger något kommer han helt säkert, fast på fel sätt.
Och då gör han saker som du inte kan föreställa dig.
Stick härifrån!
- Julia! - Öppna dörren!
- Julia, öppna dörren för fan! - Vi ska inte bryta ner den.
- Polisen kommer. - Du är dödens, din subba!
- Gick det bra? - Inte vid fönstret, sa jag ju!
Ta bort henne från fönstret. De vill slita henne i stycken.
- De är för många. - Vi väntar inte.
Du ska bara titta rakt fram. - Du går på höger sida.
När vi går ut ska du genast gå mot...
Fan också. Kom nu.
Ner med huvudet. Titta på marken. Prata inte med dem.
Vi går rakt emot bilen. Säg inte ett ord, utan titta nedåt.
Du ska dö!
Du tog mitt barn!
Kör, kör!
Ner med huvudet. Ner!
Fin liten verkstad.
Titta...
Det var som fan... Gode Gud.
Visste du att huset var byggt ovanpå det här?
Här finns hål överallt. Över 100 kvadratkilometer.
Det blir ett jävla jobb.
- Synd för oss, Chestnut. - Hela området är rena schweizerosten.
Om barnen är här nere så tar det 100 män 20 år att hitta dem.
Hon kan ha använt det som en gång till skogen.
Vi behöver gott om folk.
Säg åt dem att gå ut. Skaffa fram lampor.
- Inte ett dyft. - Vad gör vi?
Spärra av! Ingen får gå in eller ut!
Hur mår du, mrs Denning?
Vi har inte hittat honom. Varken honom eller de andra.
Säg inte...
Säg inte att jag måste hälsa föräldrarna det.
- Fortsätt gräva. - Fixar ni det här?
Jag har förstått att din man var respekterad här omkring.
Ja, det var han.
Det var stor ålderskillnad mellan er, inte sant?
Ja.
Han var läkare i Cold Rock från 1992 till...?
Till slutet.
Hans slut.
Hurdan var hans relation till folk i trakten?
Han höll ihop det här samhället.
Då hade Cold Rock värdighet.
Han bidrog till att skapa värdighet.
Ja.
Sedan lades gruvan ned...
...och moralen försämrades.
Han var borta och barnen fick betala priset.
- Barnen? - De led så hemskt.
Jag var tvungen att göra något.
Kan du förklara närmare, mrs Denning?
Satte du dem i ett rum, en efter en?
I ett riktigt barnrum med böcker-
- leksaker och musik. Fullt med vackra saker.
Och Christine tog hand om barnen när du var ute.
Ja.
Du sa visst till Davids mamma...
...att du gav barnen till den långe mannen.
Det var Cold Rock som valde namnet.
Finns det en man, vad än han må heta, som du lämnade barnen till?
Nej.
- Du agerade ensam? - Ja.
Du själv kunde väl aldrig få barn, stämmer det?
Vi kunde inte få barn.
Mrs Denning... Kidnappade du barnen i Pittsville County?
- Ja. - Fick du dem att försvinna?
Mrs Denning, är barnen döda?
Dödade du dem?
Mrs Denning...
Cold Rock, USA. Pittsville County.
Delstaten Washington.
Nedlagd gruva, ingen skola.
Milsvida skogar och en labyrint av tunnlar.
Kanske jordens svåraste ställe att leta efter 18 försvunna barn på.
Det sista offrets namn: David Johnson.
Hur går det för dig, mrs Johnson?
- Jag klarar mig. - Bra.
Kom in och slå dig ner.
Du måste se till att undvika konfrontation.
Vädja till henne som mor. Förstår du?
Jag förstår.
Om minsta kommentar eller fråga stoppar henne så får vi inget.
Vi har inga spår av barnen och hon vägrar prata med oss nu.
Mrs Johnson...
Om du känner att du inte klarar det så säg till.
Jag är beredd.
Fokusera inte på något särskilt. Prata med henne och lyssna.
Försök få henne att öppna sig.
Om vi får ut något av henne så blir det av ren slump.
Förstår du?
Jag vet varför du är här.
- Du vill ha svar. - Ja.
Jag har inget tröstande att säga.
Julia...
Jag klarar inte att leva.
Jag vänder och vrider på alla tankar.
Och jag saknar honom.
Det är olidligt att sakna honom så.
Jag tänker på honom jämt och undrar var han är.
- Jag vet. - Det tror jag knappast.
Men jag vet visst. Jag var mamma till varenda en.
De hade allt de behövde.
Jag vet att jag bor i ett kyffe.
Jag har inget jobb, men jag vore beredd att dö för hans skull.
Det är likadant överallt.
Nederlaget. Smärtan.
Det är en cykel.
En cykel?
Du borde inte ha kommit hit.
Vadå för cykel?
Systemet är trasigt.
Det fungerar inte.
Man har ingen att vända sig till för stöd.
Världen över har jag sett att det är lättare att ge upp.
Jag är inte bättre än du, men jag har sett mer.
Det handlar inte om att man är god eller ond, utan hur man klarar sig.
Vi är så begränsade.
Men varje barns blick är fylld med potential och hopp.
Vi borde nära den potentialen, men det gör vi inte.
Vi gör om samma misstag och låter barnen växa upp trasiga-
- precis som sina föräldrar.
Vi måste bryta cirkeln, men det gör vi inte.
Det är det jag har försökt göra överallt.
Vad har jag förändrat? Inget.
Visst, jag brydde mig och gav kramar.
Jag trodde att jag gjorde skillnad.
Men när man ber om verklig förändring får man nej av byråkraterna.
Det finns en process.
Så fort man ifrågasätter systemet som gör fattiga än fattigare-
- och gör så att barnen lider så får man nej.
Så cykeln fortsätter och fortsätter-
- och barnen fortsätter att Iida utan att någon gör något-
- och världen förändras aldrig.
Jag plågar dig.
Om du är färdig... kan du svara på två enkla frågor?
Föräldrarna i Cold Rock måste få veta.
Är barnen döda?
Nej...
Jag kunde inte behålla alla.
- Var är de? - I skogen...
I tunnlarna...
Överallt.
Jag ska döda henne själv!
Du är min, din subba!
Hör vad jag säger: Hon ska inte tillbaka hit.
Varken du eller din syster har något att säga till om!
- Nej. - Vad menar du med det?
Jag skiter i vad din syster säger! Carol ska komma tillbaka.
- Dämpa dig, du väcker Jenny. - Jag tänker inte dämpa mig.
Du är full! Vi pratar om det här i morgon.
Nej!
Du ska ringa din syster. Carol ska hem igen.
- Vill du snacka allvar? - Ska jag ta till hårdhandskarna?
Ska jag ta i?
Du vet inte när du ska hålla käften.
Vill du ha stryk?
Baby...
Bort med dig...
Släpp...
Ditt svin...
Gumman...
Våga aldrig någonsin röra henne!
Den här gången missade du inte!
Snygg träff!
Din jävel...
- Ska vi ta i på riktigt? - Knuffa mig inte!
Min egen dotter. Vet du hur det känns?
Ungen överreagerar.
Jenny! Var är du?
Kom tillbaka. Allt är bra nu.
Jag är väl inte vad du har drömt om.
Men du är heller ingen barnunge.
Kan du vänta här en stund?
- Ja, jag tror det blir bra. - Det måste det bli.
Jenny Weaver finns inte längre.
Här har du Vera Parker-Leigh.
Vakta henne noga. Vi hann aldrig förbereda henne ordentlig.
Var extremt försiktig i början.
Hon kan uppföra sig på ett sätt som verkar misstänkt.
- Nej, frun. - Jag insisterar.
Jag vill inte ha dina pengar.
Kvinnorna som räddade flickan betalade dyrt för det.
Den ena är död och den andra får aldrig mer se dagens ljus.
- Jag vet. Jag såg henne på nyheterna. - Pengarna är en skymf mot henne.
- Är Jenny den sista som tas om hand? - Från den divisionen, ja.
Mrs Parker-Leigh.
Ni är alltså flera?
NÅGRA MÅNADER SENARE
- Hur är det med dig, Tracy? - Du kommer oväntat.
Vi har inte hittat Jenny ännu.
Chestnut gör väl vad han kan.
Jag har satt en av mina män på fallet.
- Och Julia? - Ja...
Åklagarsidan yrkar på dödsstraff i eftermiddag, men jag tror de får nej.
Om hon plötsligt skulle berätta var de andra ligger begravna.
Vi vet att det inte var hon som tog Jenny.
Jenny rymde hemifrån.
Och jag ska hitta henne.
- Håll ut, Tracy. - Det har jag gjort i 25 år.
Ja. Jag vet.
Min första mamma var en bra kvinna.
Hon var flitig, generös och ömsint.
Vi pratade, delade med oss och skrattade.
Men sedan slutade det.
Hon kunde inte längre prata med oss om män eller sina drömmar.
Om sin smärta.
Min första mamma älskade mig och jag älskade min första mamma.
Passa dig!
Du är min!
Min andra mamma tog bara hand om mig en kort tid.
Jag tänker ofta på henne.
Jag föreställer mig ögonblicket då hon stod i tunneln-
- och överlämnade ett sista barn till sin man.
Försökte han få henne att fly med honom?
Eller visste de båda att någon måste stanna och betala priset-
- och skydda deras hemlighet.
Jag vet fortfarande inte om hon var en god människa eller inte.
Men min andra mamma älskade mig och jag älskade min andra mamma.
Min tredje mamma lär mig om världen runtomkring.
Hon säger att kunskapen kan öppna dörrar.
Så jag fokuserar mig, observerar och jobbar hårt.
Vera!
Jag lyssnar på henne. Jag vill göra henne nöjd.
Min tredje mamma älskar mig och jag älskar min tredje mamma.
- Du kommer för sent till konsten. - Jag kommer nu!
Min värld har förändrats.
Jag försöker följa reglerna här.
Världen är vacker, säger min nya mamma.
Hon säger åt mig att fortsätta kämpa, att jag är duktig-
- och att jag vänjer mig med tiden.
Jeffrey! Kom nu.
Kom, raring. Vi blir sena.
Jag är inte som de andra. De har väl glömt.
Jag kan inte.
Varje morgon tänker jag att jag ska lämna allt och åka hem.
Men jag påminner mig själv om att jag ville leva så här.
Jag ville ha det här och jag fick det att hända.
Det är väl bättre så här, eller?
Eller?
Tillägnad Lila och Malick
Översättning: Helena Johansson www.primetext.tv